Hver tiende sekund
slår mennesker omkring 24.000 dyr ihjel for føde.
Det bliver til op mod 75 mia. dyr om året.
Det gøres så hurtigt og effektivt, at vi ikke kunne have forestillet os det førhen.
Mens det globale befolkningstal er fordoblet over de seneste 50 år,
er mængden af det kød, vi producerer, mere end firdoblet.
Der findes nu omkring en milliard grise,
en milliard får,
halvanden milliard køer
og 23 mia. høns kloden over.
At kunne opdrætte så mange dyr, er et teknologisk vidunder,
men vi er ved at nå en grænse.
Forbruget af land, vand og drivhusgasserne som følge af kødproduktionen
er hurtigt ved at blive uholdbart.
Den måde, vi spiser kød på, vil blive husket som en historisk anomali,
der begyndte i midten af det 20. århundrede
og ikke kan fortsætte i meget mere af det 21.
Men efterspørgslen på kød forsvinder ikke.
Faktisk forventes det, at vi når
455 mio. ton inden 2050.
Så...
hvordan vil fremtidens generationer tilfredsstille sit behov for kød.
Mad var nok et af de oprindelige formål bag anvendelsen af husdyr.
Den er sygdomsfri og kan spises uden frygt for forurening.
Huderne smides ned i skrabemaskinen.
Overforbruget af kød
gør det ubæredygtigt for planeten.
Hvad vil de ellers gøre? Forbyde kød helt?
Vi er bygget til at spise planter. Dyr er kun et mellemled.
Ren, sikker og sund. Og med et troværdigt mærkat.
Det er en lækker grydesteg.
KØDETS FREMTID
Det kan være svært for kødspisere at beskrive, hvorfor kødet smager så godt.
Det smager... tilfredsstillende.
Jeg føler mig mæt af det.
Det er meget saftigt.
Og det er lækkert, fordi...
det er bare meget saftigt.
Man kan ikke sammenligne det med noget, for det er ikke ligesom noget andet.
Den ubeskrivelige fornemmelse, vi oplever ved at spise kød,
har en lang historie.
Man har fundet 3,4 mio. år gamle dyreknogler i Etiopien.
Dengang var det
Australopithecus afarensis,
der boede på Østafrikas sletter.
De første mennesker havde store, flade tænder,
der var tilpasset føde bestående af frugt, frø og blade.
Men disse skæremærker er de tidligste beviser på en ny adfærd,
slagtning.
Mennesker begyndte at spise dyr.
Tre af de største altædere i verden er mennesker, rotter og kakerlakker,
fordi vi findes overalt. Vi kan altid finde mad.
Kød er fyldt med kalorier, proteiner, fedt, mineraler og vitaminer,
herunder B12-vitamin,
der er svært at finde i naturen uden for dyreprodukter.
Det indeholder også en masse jern,
der er vigtigt for vores røde blodlegemers helbred.
Og hvor planter indeholder jern,
er det primært en anden slags,
der er svær at optage for kroppen.
Det jern, der findes i kød, er noget særligt,
fordi det knytter sig til et molekyle, der hedder hæm,
og den eneste kilde til hæm-jern er dyreblod og -muskelvæv.
Denne tilstrømning af proteiner og næringsstoffer
kan være årsagen til, vores kroppe ændrede sig.
Mindre maver, kortere tarme og større hjerner.
Nogen mener, at jagten efter kød førte vores forfædre
til at udvikle deres første redskaber,
et kompleks sprog og sociale strukturer.
At spise kød er formentlig det, der gjorde os til mennesker.
Jeg ville mene, at det er naturligt for mennesker at kunne lide kød.
Det er en del af vores biologi.
Mennesket har altid ønsket sig mere kød, end det kunne få.
Men for 10.000 år siden skete der noget vigtigt.
Vi lærte at opdrætte dyr til føde.
Vi avlede vilde okser til køer,
vildsvin til grise
og røde junglehøns til høns.
Det er en af de vigtigste led i menneskets historie;
agerbrug og husdyravl.
Det ændrede verden.
Landbrug blev til bosættelser.
Vores befolkning begyndte at vokse,
og takket være selektiv avl,
blev vi ved med at ændre dyrene til vores tiltagende behov for kød.
Og så for omkring hundrede år siden
lod den moderne videnskab os omdanne disse dyr som aldrig før.
Forskning i landbrug lader os kontrollere sygdomme,
forbedre dyreracerne og øge produktionen.
Og ligesom i store virksomheder
lægger man meget arbejde i at forbedre produktet.
For at forstå, hvorden det ser ud, så tænk på hønen.
De har begge samme alder,
og den her har spist føde, der indeholder et antibiotikum.
Se størrelsesforskellen, den er meget større.
Hvorimod den lille høne her
har spist normal føde.
Man kan sammenligne en høne fra 1957
med en høne fra 2005.
Kæmpe bryststykker, den er helt monstrøs,
og den har samme alder som kyllingen fra 1957,
der nærmest ligner en due.
Høns nu om dage bliver omkring fire-fem gange større,
takket være vækstfremmende antibiotika,
vitaminer og selektiv avl.
Når man ser den høne,
forstår man, at den skal slagtes, når den er fem uger gammel,
fordi benene ikke længere kan bære kroppens vægt.
Vi har nået de biologiske grænser for, hvad vi kan gøre med hele dyret.
Vi nærmer os også grænsen for, hvor mange avlsdyr, der er plads til på jorden.
Hvis hele verden spiste så meget kød, som disse førende, dyrespisende lande,
ville alle kvadratmeter af beboelig landjord
skulle anvendes til at brødføde mennesker.
Men det ville stadig ikke være nok.
Og vi pakker allerede de dyr sammen så tæt som muligt.
Ifølge fjerkræindustrietiens historie
er det takket være denne kvinde:
Cecile Steele.
I 1923
bestilte hun 50 nyudklækkede kyllinger.
Men på grund af et fejlplaceret ekstra nul på bestillingssedlen,
endte hun med 500.
Steele besluttede sig for at beholde dem.
Så hun klemte dem ind i sine hønsehus og prøvede at opdrætte dem samtidig.
Dengang spiste folk faktisk ikke så meget kylling.
De brugte dem bare til at få æg.
Men på grund af en økonomi i den skala,
kunne Steele sælge sine høns billigere.
Det næste år udvidede hun fra 1.000 til 10.000.
Vil du have noget særligt at spise på søndag?
Kyllingekød, der er kvalitetsundersøgt,
er nu billig hverdagsspise.
Ja, på blot en generation
har folk i dette land fordoblet deres forbrug af fjerkræ.
Landbrugsindustrien skød fremad,
og det samme gjorde vores lyst til kylling
og alle andre slags kød.
Og vi opfandt nye måder at spise det på.
I 1930'erne fik vi Spam: kød på dåse.
I 1940'erne blev hamburgere populære,
lavet af rester fra slagteren.
Og i 1980'erne blev kyllingenuggets en dille.
At spise dyr krævede ikke længere, at man spiste noget, der lignede et dyr.
Husdyravlsindustrien gør det nemt for os at holde afstand til virkeligheden om,
hvem vi spiser, når vi spiser.
Mange synes, det er ubehageligt at spise kød,
der minder om det dyr, det engang var.
Nu om dage opdrættes landbrugsdyr ude af syne
i koncentrerede fordringspartier som dette.
Årsagen til, at dyrene ikke bliver syge af at stå
så tæt samlet, er, at de bliver fodret med antibiotika.
Men årtier af journalistik viser, at det ikke altid virker.
Omkring to mio. amerikanere smittes med salmonellaforgiftning årligt.
Det kan ske igen.
Endnu et udbrud af livsfarlig madforgiftning fra smittet kød.
Fås der ikke renere kød?
Det er jo målet, men der er en grænse for, hvor rent kødet kan blive.
Jeg skulle købe noget kød, men var for bange.
Jeg lugtede endda til kødet, og det lugtede forkert.
Og antibiotika virker ikke mod virusser.
BIOLOGISK FARE
kan de virusser overføres fra landbrugsdyr til mennesker,
ligesom kogalskab
og svineinfluenza
og fugleinfluenza.
Jeg synes, folk skal se at indse,
at dyrene lider en stor last for vores livsstil og også miljøet.
Vi er snart ti mia. mennesker, der lever på et område,
der kræver, at vi skal dyrke mere mad inden for de næste 30 år,
end vi har dyrket i hele menneskets tid.
Selvom kødforbruget nu er stabilt i de rigeste lande,
så eksploderer det i vækstøkonomierne.
Det, der sker, er, at 20 procent af verden,
der er kødædere, bliver mere opmærksomme
på effekterne af deres kødforbrug.
Og 80 procent af verden,
der blot er interesseret i at skaffe nok næring,
er i stigning.
Når landene blivere rigere, med Kina og Indien som de tydeligste eksempler,
vil deres middelklasser gerne spise som os.
Måltider med kød. De vil gerne have mange proteiner.
Men kød er en af de mindst effektive måder at brødføde folk på.
For hver 100 gram planteprotein, der fodres til en ko,
ender det med blot fire gram protein i oksekødet.
Det er endnu mindre, hvad kalorier angår.
Så man bruger kæmpe områder land
i Midtvesten, i Brasilien og i Kina, dedikeret til dyrefoder,
og det ville være rart, hvis de i stedet kunne brødføde os.
Problemet er dog, at vi er glade for kød,
og planter smager ikke af kød.
Men hvad hvis de kunne?
Kødelskere elsker kød, ikke fordi det kommer fra dyrs ådsler,
men til trods for, at det kommer fra dyrs ådsler.
Dette er en Impossible Burger.
Og denne her er en Beyond Burger.
De er begge plantebaserede burgerbøffer, der skal konkurrere med kød.
Det er ganske enkelt.
Man skal lave...
kød, der utvivlsomt smager lækkert,
som leverer flere eller bedre proteiner, jern og andre næringsstoffer,
som folk kan lide fra kødet,
det skal kunne bruges i køkkenet
og være tilgængeligt og billigt.
Og hvis man kan det, så er der ikke mere at rafle om.
Siden 1980'erne
har man primært brugt sojabønner og gluten som plantebaserede alternativer til kød.
Og reklamer som denne for Quorn
påstod, at det kunne erstatte kødet i forbrugernes diæt,
men det har aldrig påstået, at det smagte ligesom kød.
Quorn-burgere er et lækkert alternativ til kød
og er meget sundt.
Og ligesom andre burgere, kan man spise dem, som man har lyst.
Men selv salgsfolk vidste ikke, hvordan man skulle sælge smagen.
Det ligner en kalkun.
- Det ligner en kalkun... - Smager det af kalkun?
Det bør smage lidt af kalkun.
Den psykologiske barriere, er,
at de fleste kødelskere forventer, at plantebaserede erstatninger
er dårligt smagende kød.
Derfor er det stadig virksomhedernes største udfordring:
at lave et produkt, der smager, dufter og føles som kød.
Det allervigtigste videnskabelige spørgsmål i verden lige nu, er:
Hvad gør kød så lækkert?
Det er faktisk svært at svare på.
Der findes ikke et molekule for kødsmagsaromaen.
Ernæringsforskere har varmet forskellige stykker kød for at undersøge det
og samlet luftprøver lige oven over, mens de blev stegt.
I den anden ende af slangen sidder en lille tragt
med nogens næse i.
Og den person sidder i 45 minutter og snuser.
Det, de lugter til, er de komponenter, der giver kødet sin smag.
Molekylerne, der kommer igennem, dufter som
ahornsirup, brændt gummi,
en tændstik, som tændes...
en beskidt ble,
mynte, syrener,
sved, svovl...
Men en af de store ting, der giver kødet sin særlige smag?
Det er et særligt molekyle, der findes i dyr, nemlig hæmjern.
Og i 2015 tog Impossible Foods patent på en metode til at syntetisere hæmjern.
Resultatet er en ny generation af plantebaserede alternativer,
der smager, føles og bløder som kød.
Men selvom ingredienserne ser sunde ud og ikke har noget kolesterol,
har de stadig samme antal kalorier som en ikke-krydret burgerbøf,
lignende mængder af mættede fedtstoffer
og mere end fem gange så meget natrium.
Det er ikke sund mad.
Det er burgere.
Og investorerne satser stort på dem,
fra Bill Gates og Richard Branson
til Jay-Z og Katy Perry, der endda klædte sig på
som en Impossible Burger til Met Gala-festens efterfest.
I maj 2019 fejrede Beyond Meat, at de blev
den første virksomhed med et kødalternativ, der blev børsnoteret.
Og i slutningen af den dag skød aktieprisen i vejret med 163 procent,
noget, der ikke er sket siden højdepunktet af dot com-boomet.
Plantekødsbevægelsen
har den fordel, at den ikke beder dig om at gå på kompromis.
Den kan give dig samme oplevelse,
så du kan leve op til dine moralske mål.
Det er en rigtig god aftale,
hvis man kan gøre det.
Så hvis det kan være det kød, som den næste generation spiser,
vil de her så kunne lide det?
Kan du lide vegetarburgere?
De smager fint nok.
Jeg har aldrig smagt en.
Jeg kan ikke lide grøntsager.
BEYOND BURGER
OKSEKØDSBURGER
Kan du lide den?
IMPOSSIBLE BURGER
Jeg kan godt lide den her.
Den har en god smag.
Min favorit er nok den her.
Den der smager ligesom... oksekød.
Jeg ville aldrig have gættet, at det var en vegetarburger,
fordi den smagte som en rigtig burger.
Den smager ikke som en hamburger.
Hvad smager den som?
Gulerødder.
Jeg er så vant til at spise normale burgere,
at det bliver svært at vænne sig til vegetarburgere.
Hvad nu, hvis jeg fortalte dig, at din yndlingsburger,
den i midten,
er lavet af planter?
Så ville jeg aldrig spise den igen.
At ændre adfærd er svært.
Mange mennesker har ikke lyst til at opgive kød så let.
Vi er blevet så vant til at spise dyreprodukter,
at for mange af os, så mister vi ikke bare den trang så nemt,
bare fordi vi vågner op og indser, at den type mad er problematisk.
Derfor prøver nogle virksomheder en anderledes tilgang...
de laver dyrekød uden at dræbe dyret.
Lige nu kigger du på kyllingeceller.
Om få uger
bliver de paneret og stegt som kyllingekrebinetter ligesom den her.
Disse celler gror dog ikke inden i en kylling.
Opdyrket kød er ikke anderledes fra
det traditionelle typer kød, vi har spist i titusinder af år.
Det er lavet af et dyr.
Forskellen er, at man ikke behøver at dræbe dyret.
Opskriften er ganske enkel. Det er kød.
Faktisk er opskriften ret kompliceret.
Den kræver fire hovedingredienser.
Den første er en cellekultur,
som er en lille vævsprøve fra et levende dyrs krop.
Så er der stilladset...
der er den overflade, som den replikerende muskelcelle sidder fast på.
For at vokse skal cellen også bruge et vækstmedie,
som er den suppe, der giver proteiner, vitaminer, sukker og hormoner,
så cellen kan næres, mens den vokser og deler sig.
Og endelig en bioreaktor,
et temperaturstyret miljø, der optager friske næringsstoffer
og udleder affald.
Man kan tænke på den, som en kunstig krop, hvor kødet kan gro i.
Om omkring ni uger
bliver denne lille gruppe celler til en spiselig klump kød.
Tidlig forskning viser,
at denne proces kræver halvdelen af energien fra oksekødsproduktion,
en brøkdel af land- og vandmængden,
og at den kan reducere udledning af drivhusgasser betydeligt.
Men hovedspørgsmålet er:
Smager det godt?
I 2013 fik verden lov at se den første smagning af laboratoriekød,
vist på BBC.
De sagde, at det smagte af kød.
Der er en ret intens smag.
Det er tæt på kød.
Det er ikke så saftigt.
Og en anden stor forskel, er, at den der hamburger
kostede 330.000 dollar at fremstille
og blev skabt af ham her,
den hollandske farmakolog, Mark Post.
Kun seks år efter sagde Posts nystartede virksomhed, at de sænkede omkostningerne
med 99,997 procent, helt ned til 10 dollar per burger.
Der findes nu et dusind nye cellebaseret kød-virksomheder,
som kæmper om at komme først på markedet
fra Holland, Israel og til Singapore,
men ingen af dem har færdiggjort opskriften... endnu.
Det første problem er, at finde frem til et vækstmedie.
Lige nu anvender man et serum baseret på et kvægfoster.
Det er en pæn måde at sige:
Blod fra hjertet af en ufødt ko, hvilket straks dræber den.
Cellebaseret kød-virksomheder arbejder på en plantebaseret erstatning,
men eksperter er usikre på, hvornår eller om det kan lade sig gøre.
Et andet problem er strukturen.
Hakkekød er hamburgeren og den hakkede kyllingekrebinet,
og kødet med struktur er bøffen
og det lækre, fede stykke blåfinnet tun.
Hakkekød er nemmere, mens kød med struktur er svært.
Det kræver levering af næringsstoffer til cellerne i midten af kødet,
ligesom blodkarerne gør i et dyrs krop.
Forskere eksperimenterer med forskellige teknikker til at gøre det,
for eksempel ved at bruge et spinatblads årestruktur,
men eksperterne mener, vi mindst er et årti derfra,
inden vi kan skabe noget, der minder om en saftig bøf.
Og så er der klamhedsfaktoren.
I en undersøgelse fra 2016
sagde mange amerikanere, at de ikke var interesseret
i at spise laboratoriegroet kød til dagligt.
Og nogle nægtede at prøve det.
Kan du stadig lide tanken om et stykke kød groet i et laboratorium?
Det får mig næsten til at kaste op.
- Hvorfor ikke prøve en ny oplevelse? - Nej.
- Hvis jeg betalte dig 200 euro? - Nej, heller ikke.
- 1.000 euro. - Nej.
Det lyder ikke så lækkert. En menneskelavet reagensglasburger. Nej.
Mange finder tanken om cellebaseret kød ulækkert,
men mange synes også at andre typer kød er klamt.
Det, der frastøder os, er kulturelt betinget.
Hver kultur har valgt nogle ting fra dyr at spise.
Der er mange kulturelle forskelle på, hvad der ses som ulækkert.
I mange sprog
gør navnet på de forskellige typer kød
det nemmere at spise de dyr.
Sprog kan bringe os tættere på eller afkoble os fra virkeligheden.
Når vi ser på det sprog, der bruges om kød,
så er det meget interessant.
Vi kamuflerer kødets egentlige kilde.
Vi siger ikke ko,
vi siger, at vi spiser oksekød.
Vi siger heller ikke gris,
men svinekød.
Når man tænker på en gris, mens man spiser en kotelet,
så begynder man at blive vegetar.
Cellebaseret kød kan måske have et problem med sit navn.
Laboratorie, reagensglas og in vitro lyder ikke så appetitligt.
Derfor kæmper virksomhederne for navne som
opdyrket, rent eller cellebaseret kød,
men nogle kæmper imod.
I 2018 blev Missouri den første stat i USA,
der forbød madprodukter, der blev solgt under navnet kød,
medmindre det kom fra et slagtet dyr,
og det er strafbart med op til et års fængsel.
Samme år
foreslog EU at forbyde kødsubstitutter
fra at blive reklameret med ord som
bøf, pølse eller burger.
Og mange, der arbejder med at opdrætte landbrugsdyr,
mener passioneret, at cellebaseret kød ikke er det samme.
Når jeg rejser rundt, fortæller forbrugerne mig konstant,
at når de køber et produkt i butikken,
så tænker de på os, som familier.
I landbruget, når vi passer på jorden,
og at vi passer på kvægene hver dag.
De tænker ikke på,
at nogen smeder en gruppe celler sammen og gror et nyt produkt.
Det er ikke oksekød.
Men nu om dage kommer det meste mad ikke fra landbruget til spisebordet.
Faktisk er det meste af det, vi spiser, begyndt i et laboratorium.
Det er alting.
Yoghurt og morgenmadsprodukter.
Gatorade.
Æblemos.
Alle de ting, vi forbruger kommercielt, opstod i et laboratorium.
Der, hvor det begynder, er ikke, hvor det ender.
Ikke i et laboratorium,
men på en fabrik.
De dyr, vi spiser, er blevet manipuleret over tusinder af år
gennem selektiv avl, kunstig inseminering, væksthormoner,
klimakontrollerede bygninger med døgndrift,
beriget foder... og medicin.
I USA bruges mere end 70 procent af alle det solgte antibiotika
på landbrugsdyr.
Folk opfatter majs eller oksekød som noget naturligt.
Selvfølgelig er de ikke det. Det er i høj grad forarbejdede produkter.
Der foregår en stor mængde menneskelig forarbejdning der.
Teknologien lader os spise dyr på den måde, vi gør nu om dage,
og ny teknologi er måske det eneste,
der gør, at vi kan tilfredsstille vores behov for kød i fremtiden.
Grunden til, at vi er her i dag, er, at dyreprodukter er så gode.
Men de ændrer på vores klode.
De skaber epidemiske virusser.
Det er skræmmende, hvor effektive vores antibiotika er.
Det, der ryger på markedet, er altid det, der ændrer markedet;
penge og et populært produkt.
Det er blot historien om teknologi,
og folk bryder sig ikke om at tænke på mad som teknologi, men det er det.
Bare tanken kød er et meget mere
følelsesladet emne end tanken om en smartphone.
Kød er mere end blot dyrets smag.
Kød er en identitet, en kultur, de historier, vi fortæller os hinanden.
I årtier...
har vi har drømt om en fremtid, hvor vi spiser kød uden dyr.
Intet hoved... ingen vinger.
Det hele er jo kød!
Vi holder ikke længere dyr i fangeskab for føde.
Du har oplevet friskt og lækkert kød, der er blevet
materialiseret på uorganisk vis
ud fra mønstre, som vores transportenheder bruger.
Tilbage i 1932
forudså Winston Churchill endda:
"En dag undslipper vi det absurde ved at opdrætte en hel kylling
for blot at spise dets bryst eller vinge
ved at dyrke disse dele separat i et passende medie."
Bare tænk på den moderne verden.
Hvordan vi har besejret problemer med rensning af vand.
Vi har satellitter.
Hvorfor skulle vi ikke kunne dette? Svaret er, at det nok skal lykkedes.
Tekster: Bent Holshagen Hemmingsen